Fundació Palau. Centre d'Art. Caldes d'Estrac

Exposició 'Males herbes' de Sylvie Bussières
2021-11-20 - 2022-02-20 | Fundació Palau
Males herbes és un projecte de l’artista quebequesa Sylvie Bussières, realitzat en col·laboració entre el centre d’art i creació Can Manyé i la Fundació Palau.
Fruit de la pandèmia, Sylvie Bussières ha voltat per camps i boscos del Vallès i del Maresme, pels boscos i les vinyes properes a Alella i els turons de sauló dels camins marjals i les rieres de Caldes d’Estrac, Sant Vicenç de Montalt i Llavaneres. Ha quedat fascinada per les anomenades males herbes i totes aquelles espècies vegetals que creixen i es reprodueixen ràpidament a la vora dels camins. D’aquesta experiència en sorgeix la sèrie de dibuixos vibrants de llapis negre sobre paper que Sylvie ha anomenat Males herbes i que es mostren ara a la Fundació Palau de Caldes d’Estrac, després de passar per Can Manyé a Alella.
“Les males herbes, malgrat la seva nominació negativa, sempre han estat relacionades amb la llibertat i la lluita contra l’opressió, amb la dissidència, l’heterodòxia o la marginalitat. I és que, com sabem, les males herbes apareixen sempre a les escletxes dels edificis, als marges dels camins, als terrenys aparentment abandonats. Així, doncs, són símptoma d’evolució i de revolució, alteren l’ordre aparent, creixen en llibertat d’una manera desordenada, aparentment sense control. I, en canvi, a diferència de la terra morta, de la terra gastada, són signe de vida i d’energia”, diu Manuel Guerrero.
Males herbes és un exemple de l’interès de l’artista Sylvie Bussières per la natura i les seves formes. Des de l’inici de la seva ja extensa experiència artística, elements naturals com branques i pedres, materials orgànics i de rebuig han estat protagonistes en la seva obra. L’artista utilitza diferents tècniques com la fotografia, el frottage o els fotogrames. Ara, la fotografia, el dibuix i l’audiovisual s’hibriden en peces de petit i gran format.
La mostra es pot visitar de manera gratuïta fins al 20 de febrer.
Sylvie Bussières
Quebec,1964. Va estudiar a la Universitat Laval del Quebec, llicenciant-se en Arts Visuals (1989) i addicionalment fent una diplomatura en Història de l’Art (1990). Des de llavors, ha participat en nombrosos programes d’artista en residència a Espanya, Canadà, Estats Units, Mèxic, Alemanya, Suècia i França.
Més informació sobre l’artista i la seva obra a www.sylviebussieres.com

Activitats

29 de gener a les 11 h. Cacera d’ombres, un joc de desconfinament. La situació de confinament viscuda durant la pandèmia ens va obligar a repensar el nostre entorn, a abraçar i a apreciar detalls que fins aleshores no ens havien cridat l’atenció. A partir de la seva experiència artística, Sylvie Bussières ens oferirà un taller creatiu a l’aire lliure on redescobrirem els elements naturals més humils: anirem a caçar i a recollir ombres de plantes i de les mal anomenades “males herbes”.

19 de febrer a les 12 h. Presentació de Botànica proletària. És una edició de Tinta Invisble edicions que compta amb 4 fotografies d’en Joan Fontcuberta i 2 dibuixos al grafit per Sylvie Bussières. Aquestes peces són acollides per uns poemes d’en Martí Boada. Un opuscle acompanya l’edició amb un text d’encapçalament de Joan Fontcuberta anomenat Botànica marginal, i un relat de Joan Puigdefàbrega, Passejada pels marges. El tiratge és de 25 exemplars numerats i signats.

Exposició 'Modernitat de Gabriel Casas i Galobardes'
2021-11-27 - 2022-05-01
Una exposició produïda per la Fundació Palau, patrocinada per Núria Casas i Formiguera, amb la col·laboració de l’Arxiu Nacional de Catalunya i comissariada per l’escriptor Julià Guillamon
Del 27 de novembre de 2021 a l’1 de maig de 2022 la Fundació Palau acull Modernitat de Gabriel Casas i Galobardes, una exposició espectacular, amb 150 fotografies reproduïdes en gran format, seguint un argument narratiu (els ídols de l’esport, la velocitat, la ciutat com a espectacle, els periodistes com a nous herois del moment, els bars, el music-hall, els inicis del turisme i el barri Xino). Les imatges de Casas es combinen amb objectes (cromos, un Bugatti baby, un joc de còctel que va ser dels pares de Josep Palau i Fabre, un exemplar de Vida Privada de Josep M. de Sagarra amb anotacions de Pompeu Fabra i els vidres del meublé de Madame Petit), amb textos literaris de Josep M. de Sagarra, Josep M. Planes, Rem Koolhaas, Massimo Bontempelli, Luigi Pirandello o Jean Genet.
Gabriel Casas i Galobardes (1892-1973) va ser el fotògraf de la modernitat barcelonina entre l’Exposició Internacional del 1929 i la Guerra Civil. Va iniciar la seva carrera com a fotògraf d’esports, va ser una peça fonamental del setmanari Imatges (1930) que va introduir un nou concepte de revista gràfica, lligat amb les tendències europees més modernes. Va viure el món de l’espectacle, les nits de Barcelona i els baixos fons. Casas va retratar la primera globalització que, en molts aspectes, anticipa el món d’avui.
L’exposició es basa en un gran treball de recerca que ha permès reconstruir el context en el qual Gabriel Casas i Galobardes va fer les fotografies i afinar-ne la cronologia. Més enllà de la qualitat fotogràfica, que el situa com un dels fotògrafs més importants del moment, posa de relleu les connexions amb els ambients periodístics i culturals. Casas i Galobardes és un testimoni del que es coneix internacionalment com l’Era del Jazz, el període de bonança i de modernitat entre les dues guerres mundials. Va introduir punts de vista atrevits, que posaven en relleu la paradoxa del viure modern. Va utilitzar efectes d’il·luminació i va retratar el barri com un plató de cinema, a la manera com Brassaï va fotografiar la nit de París. Els seus retrats copsen la personalitat de futbolistes, boxadors, escriptors i figures de l’espectacle, que semblen vius davant dels ulls de l’espectador.
Al costat d’algunes imatges que han esdevingut icòniques (la Guàrdia Civil en un partit del Barça contra l’Espanyol o el carrer del Cid, amb el cabaret La Criolla), es mostren fotografies que no s’havien vist mai, del primer equip del Barça que va guanyar el doblet (Copa de Catalunya i Copa d’Espanya el 1919-1920), o de l’estada de Josephine Baker a Barcelona. El context és molt important: el visitant comprèn que si hi havia tanta policia al Camp de Les Corts el 1930 era perquè els Espanyol-Barça s’havien polititzat, arran de la dictadura de Primo de Rivera. Al mateix temps, un text de Josep M. Planes sobre La Criolla o una pàgina de Vida Privada de Josep M. de Sagarra fan veure les fotografies del barri Xino sota una llum diferent. Un dels moments culminants de l’exposició és el retrat de Ferenc Plattkó, el porter del F.C. Barcelona, al costat del poema famós que li va dedicar Rafael Alberti.

Per què a la Fundació Palau?
Josep Palau i Fabre (Barcelona 1917-2008) va iniciar la seva trajectòria als anys trenta com a col·laborador dels diaris La Humanitat i La Publicitat, on també publicaven fotografies de Gabriel Casas i Galobardes. Molts dels temes que apareixen a Modernitat de Gabriel Casas i Galobardes eren propers al seu món: des del porter Zamora, que va ser un dels seus ídols, fins als tanguistes argentins Irusta, Fugazot i De Mare, que els pares escoltaven en disc de gramòfon. Quan tenia dotze anys Palau i Fabre va assistir a la inauguració de l’Exposició Internacional Barcelona 1929. El fragment de Vida Privada on Josep M. de Sagarra se’n riu de la comèdia d’aquesta inauguració era un text preferit de Palau i Fabre, que el llegia en els seus recitals. Amb aquesta exposició, la Fundació Palau segueix la seva línia d’ampliar els referents de l’obra de Palau i Fabre i oferir mirades transversals sobre la seva època.
Amb motiu de l’exposició Modernitat de Gabriel Casas i Galobardes la Fundació Palau i Galàxia Gutenberg hem editat un llibre amb la recerca del comissari Julià Guillamon, que amplia els continguts de l’exposició. Reuneix prop de 200 fotografies combinades en dobles pàgines temàtiques, amb textos literaris i amb el disseny d’Albert Planas.
