Exposició 'De l'oblit a la revolta. Deesses invisibles'
2024-10-05 - 2025-01-26
Inauguració: dissabte 5 d’octubre a les 12h.
Comissariada per Txema Romero i Fina Duran, “De l’oblit a la revolta. Deesses invisibles” és una exposició col·lectiva que planteja la reivindicació de diverses dones que van estar vinculades a la creació artística (escultores, model, pintores, muntadora de cinema…) i que van ser invisibilitzades o a les quals no se les va permetre l’accés a l’art oficial. Evidentment l’art és un reflex de la societat on es desenvolupa i això fa que les aspiracions artístiques i creatives de moltes dones hagin quedat enterrades en una quotidianitat que les ha volgut callades i submises.
Des de la mitologia, que serveix de base a la nostra cultura, fins a l’actualitat podem dibuixar una línia continua que ens mostra com durant segles hem anat construint una història només des de la mirada dels homes, malgrat que les dones han anat teixint la xarxa oculta que ha sostingut moltes narracions que han estat la base per arribar al món que coneixem.
La mostra trenca les barreres de l’art oficial i el d’àmbit més íntim, dels gèneres i les jerarquies artístiques, precisament perquè a les dones sovint se les va enclaustrar en les mal anomenades “arts menors”.
L’art contemporani exerceix de mediador i diverses artistes actuals vinculades al territori reivindiquen les figures de les seves predecessores que van ser llavor en la seva lluita, sovint silenciosa, tot convertint les seves vides en les autèntiques obres d’art de l’exposició. I la mitologia, a través de la revolta de deesses i figures mitològiques “secundàries” associades als gran herois i deus olímpics, serveix de fil conductor que ha anat teixint la nostra cultura i identitat.
Les artistes/creadores participants són: M. Josefa G. Montalbán i Ivonne Navarro, M. Lluïsa Malibran i Fiona Morrison, Anita Figueras Crehueras i Anna Llimós Vidal, Margarida Olivera i Francesca Riu Jacas, Magdalena Mañosa Fussimanya i les dones del Taller Lena i Marga Ximénez, Mercè Gallén Ibáñez i Francesca Llopis, Elena Jaumandreu i Txan Grau, Ramona Alemany i Àngels Ribé, Camila Aregall i Olga Muxart. Per la itinerància a la Fundació Palau, ampliem el panteó de dones artistes amb la incorporació de dues creadores més, una d’elles, artista del territori: Virgínia M. Raimundi i Nora Ancarola.
L’exposició forma part del Programa d’Exposicions Itinerants del Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya, i va ser una producció del Museu d’Art de Cerdanyola.
Es podrà visitar a la Sala Artigues de forma gratuïta fins al 26 de gener de 2025.

Exposició 'L'art de les ics. Arts i escriptures dels vuitanta i noranta al Fons Joaquim Pibernat'
2024-11-09 - 2025-04-21 | Fundació Palau
Inauguració: dissabte 9 de novembre a les 12h.
A mitjans dels anys vuitanta del segle xx un nombrós grup d’artistes i escriptors s’arremolinaren a Barcelona al voltant de la revista Àrtics (1985-1990). Sota l’ideari i el lideratge de l’escriptor i traficant d’idees Vicenç Altaió i de Joaquim Pibernat, i dels artistes Francesca Llopis i Jordi Colomer als inicis, i amb Manuel Guerrero més endavant, la revista oferí cada trimestre una publicació multilingüe propera a l’estètica internacional de la Postmodernitat. Àrtics es convertí en un lloc d’encontres intergeneracionals, de cultures, de tendències i d’individualitats a partir de les creacions més innovadores en les arts.
De la revista, a manera «d’enciclopèdia de pàgines d’artista relligades» se’n feren disset números amb una data d’acabament predeterminada. La generació viva de l’avantguarda (Cage, Oppenheim, Beuys, Kantor, Tàpies, Sol LeWitt, Rainer, Kosuth, etc.) s’interrelacionaren a les cobertes en un joc visual amb els artistes catalans del moment.
Deu anys més tard, a Barcelona, després de l’auge del model cultural olímpic i del procés cap a la globalització, en ple trànsit cap a les tecnologies virtuals, Altaió, Guerrero i Pibernat, amb Claret Serrahima i Manel Sala, publicaren nou revistes objecte seguint el nom de Cave Canis. A cada una de les capses, s’hi recollien plaquetes i llibres d’artista de caràcter experimental i de suports artesanals, industrials i tecnològics amb la capçalera d’un manifest crític contra la perversió del populisme i contra els models i sistemes polítics, i a favor d’una cultura creativa, crítica i radical.
Si d’Àrtics se’n feia un tiratge de 7000 exemplars i es distribuïa per quioscs, de Cave Canis se’n feia una edició de 600 exemplars sense distribució.
Cada número de les dues revistes es presentava en una acció pública a manera de performances i en llocs insòlits de la ciutat. N’és un bon exemple d’actitud que el darrer número d’Àrtics es presentà amb un acte «En defensa de la Sagrada Família», una protesta contra la continuïtat de les obres arquitectòniques i les intervencions artístiques a la façana; mentre que el primer Cave Canis es presentà al Canòdrom de la Meridiana.
Joaquim Pibernat (Barcelona, 1952-2022), coeditor d’Àrtics i Cave Canis i autor de la plaqueta d’aforismes El ciclop borni, donà el seu fons de llibres d’artista i obres d’art (Colomer, Llopis, Perejaume, Benito, Duran, Llena, Pazos, Amat, Zush, Santos, Comelade, etc.) a la Fundació Palau. Es dona continuïtat, així, a un esperit de revolta cultural del qual el poeta Josep Palau i Fabre n’havia estat referent. És a partir d’aquest fons que s’ha construït l’exposició en tres àmbits: Àrtics / Cave Canis / El ciclop borni; que mostren l’explosió creativa a Catalunya de les arts i les lletres a finals del segle xx i la seva relació amb creadors internacionals.
Comissaris: Vicenç Altaió, Manuel Guerrero i Oriol Pibernat.
